ОЦІНЮВАННЯ ВПЛИВУ ZERO TRUST НА ЛОКАЛІЗАЦІЮ ІНЦИДЕНТІВ У КОНТЕЙНЕРИЗОВАНИХ МІКРОСЕРВІСНИХ СЕРЕДОВИЩАХ - Молнар, Віталій; Грушковський, Олексій (Електронне фахове наукове видання «Кібербезпека: освіта, наука, техніка», 2026)
У контейнеризованих мікросервісних архітектурах компрометація одного сервісу може стати відправною точкою для бічного руху зловмисника вглиб інфраструктури, оскільки внутрішні взаємодії між сервісами часто зберігають надлишковий рівень довіри. Підхід Zero Trust вимагає взаємної автентифікації сервіс-сервіс, мінімально необхідних привілеїв, примусової мікросегментації та явного контролю кожного запиту, однак у публічно доступних рекомендаціях і практичних настановах усе ще бракує формалізованої методики кількісного порівняння стану системи «до» і «після» впровадження таких контролів. У роботі запропоновано модельне середовище з трьох сервісів, сценарій загрози типу «скомпрометований app-service» та три метрики оцінювання: радіус ураження R як частку досяжних об’єктів доступу, глибину бічного руху D як максимальну кількість послідовних переходів та операційну складність політик C як кількість артефактів безпеки, які потрібно підтримувати в актуальному стані. Обчислення на базовій моделі показали, що впровадження принципів Zero Trust знижує R з 0,93 до 0,21, скорочує D з 2 до 1 та підвищує C з 2 до 13. Для розширеної моделі з п’яти сервісів і нелінійною топологією встановлено аналогічну тенденцію: R знижується з 0,83 до 0,17, D з 2 до 1, а C зростає до 28, що свідчить про відтворюваність ефекту локалізації інциденту в складнішій архітектурі. Емпіричну валідацію проведено на локальному Kubernetes-кластері з Calico CNI: у базовому стані 17 з 17 тестів доступу виявилися успішними, тоді як після впровадження Zero Trust лише 6 з 17. Це підтверджує модельні передбачення та одночасно показує, що для повної реалізації обмежень на рівні окремих операцій потрібна L7-авторизація, яку зазвичай забезпечує service mesh. Отримані результати демонструють, що примусові механізми Zero Trust істотно звужують можливості поширення атаки, підвищують здатність архітектури до локалізації наслідків компрометації та можуть бути використані як основа для подальшого проєктування кількісних методів оцінювання безпеки хмарно-нативних систем. Водночас посилення захисту супроводжується відчутним зростанням операційних витрат на підтримку політик, сертифікатів, правил сегментації та суміжних безпекових артефактів.